Mennesket, født af kvinden, lever blot ganske kort.
Som en blomst vokser det op og visner bort, flygtigt som skyggen -
- og aldrig hvilende et sted.
Midt i livet er vi i døden. Fra hvem skal vi søge forsagelse -
- om ikke fra dig, Herre, som vi med vore synder har mishaget?
Men, du hellige skaber, du nådige og barmhjertige frelser -
- udfri os fra den evige døds bidende smerte.
Du kender vore hjertes inderste. Luk ej dine ører for vore bønner -
- men skån os, du hellige skaber, Gud du almægtige -
- du hellige, barmhjertige frelser, du højtærede dommer i al evighed...
Lad os ikke i vore sidste timer lide af dødens smerte.
Undskyld!
Du kan vel ikke undvære nogle håndører, gamle jas?
- Hvad med 500 pund? - Ikke tale om, Dartie.
- 100 pund? 25? En tier? - Ikke med dit uheld.
Bosinney!
Vil De følge med mig ud og se på en grund i Robin Hill?
- Hvad vil De bygge? - Et hus. Men sig ikke et ord om det.
Det er min hustru.
London bekommer hende ikke. Hun trænger til et hus på landet.
Sig ikke noget til min hustru. Det skal være en overraskelse.
Jeg kender nogen, som har bygget et med et tårn. Det vil jeg have.
- Hvorfor et tårn? - Det er specielt.
Det ligner ikke Ann... at dø.
Og når Ann kan dø, hvad forhindrer så os andre i det?
- Det var hyggeligt, du kom, fætter. - Har du slået dig ned som bedemand?
- Vi savner hende noget så grusomt. - Den vest er en uskik.
- Dav, Soames! - Det var dejligt, du kunne komme.
- Phil, dejligt at se dig. - I lige måde, min engel. Du er smuk.
Er Irene helt rask? Hun er bleg og ser træt ud.
Er hun mon ved at blive melankoliker?
Jeg ved ikke, hvad hun er, og hvad hun vil.
Hun ler kun sammen med June. Den Jappegås.
Der er han omsider. Hils nu på hinanden, I to.
- Det glæder mig at se Dem igen. - I lige måde, mrs. Forsyte.
Se vesten. Alle Forsyterne tror, han er en vild revolutionær.
Men han har ikke råd til en sort, den stakkel.
Undskyld, jeg trænger mig på, når jeg ikke hører til i familien.
Først når han tjener 400 om året, får han mig. Romantisk, ikke?
Som en sæk kålrabi. Solgt som beset.
Er Soames ikke pragtfuld?
Han står for både invitationer og hele arrangementet.
Onkel Jolyon? Det gør mig frygtelig ondt med tante Anns død.
Det er en milepæl. Tak, min kære.
Det glæder mig, du kunne komme, onkel.
Hvorfor det? Hun var jo min søster.
Din dreng ved vel ikke, at Ann er død? Unge Jolyon.
Nej.
- Han giftede sig vist med hende. - Ja, da Frances døde.
- Hvor upassende. - Hvorfor det?
Hun var guvernante...
- Det er længe siden. - Du gjorde klogt i at afskrive dem.
- Hvem siger, jeg gjorde det? - Folk.
- Folk kan rende mig! - Nej, ved du nu hvad...
Folk skal sgu passe sig selv!
Tak, fordi du kom, Winifred.
Hold nu op, Soames. Man tror jo, det er din begravelse.
Stop droschen og vent.
Jeg skulle hilse og sige, at De skal mødes på teatret i aftes.
- Er mr. Forsyte stadig medlem? - Han er her nu. Hvad var navnet?
- Jeg er hans far. - Han står der. Han var nær gået.
Goddag, far.
- Hvordan er June? - Folk siger, hun ligner sin mor.
Hun er forlovet med en ludfattig arkitekt.
- Godaften, den herre. Godaften. - Godaften, Parfitt.
- Mr. Jolyon! - Det er længe siden, ikke sandt?
Jo, det er det. Det glæder mig at se Dem igen.
- Det var alt, Parfitt. - Udmærket.
- Du er velsagtens forgældet? - Nej, det er jeg ikke.
- Hun har lopper. Te? - Ja tak.
- Har din kone det godt? - Ja. Tak.
Du må hilse hende fra mig.
Vi begravede tante Ann i sidste uge.
Det var da trist at høre. Jeg holdt frygtelig meget af hende.
Jeg skulle have givet dig besked, ikke?
Jeg er ked af, at vi brød forbindelsen.
Det var en ulykkelig historie. Du opførte dig skidt.
Men jeg havde ikke ret til at dømme. Måske var det samfundet, familien -
- eller sladretanter -
- men det var forkert af mig at tage afstand fra dig, og det undskylder jeg.
Det er... uhyre storsindet af dig, far.
Tak.
Det kan jeg ikke tage imod.
Vi har to børn... Jolyon og Holly.
Hvis du vil investere dem for dem, ville jeg blive vældig glad.
Ejendomsværdien stiger. Hvad skal jeg stille op med huset?
Det er meget stort. Det er mine, ikke sandt?
Nå jo. Jeg har købt adskillige af dem.
De er et trist syn. Jeg ville ikke hænge dem op, hvor man kan se dem.
Stil en kop te ind i salonen.
Monty! Det er jo mine perler.
Du ligner en indbrudstyv. Hvad er det, du laver?
- Jeg kigger bare. - Er du sentimental, Monty?
- Du husker, da du købte dem, ikke? - Den dag, Immie blev født.
Jeg vil altid, altid have dem kær.
Det er en skøn grund. Pragtfuld udsigt.
Soames har trodset sig selv.
- Godmorgen. Hvad giver det? 400? - Næsten. Jeg kan lægge lidt til.
- Phil! Så kan vi gifte os! - Ja.
Hvorfor siger han det ikke til sin hustru? Han vil overraske hende.
- Ville du gerne blive overrasket? - Ja, hvis det virkelig er så fint.
Hvilken fryd. Et hus på landet til Irene og et forårsbryllup til os.
Tak, tak, fætter Soames!
- Den stakkels Irene ved ingenting. - Vi fortæller hende det.
- Jeg lovede, jeg ikke ville gøre det. - Lovede du noget på mine vegne?
- Jeg hader at arbejde om lørdagen. - Ja.
Hørte du om ham, vi satte på gaden i sidste uge? Han tog sig af dage.
- Er mr. Montague Dartie hjemme? - Nej. Undskyld, hvor skal De hen?
- Godmorgen. - Hvem er det?
Chiffonieren, uret, chatollet, lysestagerne...
- Portræt eller landskab? - Portræt.
- Undskyld, men hvem er De? - De gik bare ind.
- Pendicoot. - Og Thripp.
Vi skal have for 100 Guineas.
- Vi tager portrættet. - Nej, De tager fejl. Forsvind.
Det er vel 17 Green Street? De er vel hustru til mr. Montague Dartie?
Han skylder 100 Guineas, og som man siger... bordet fanger.
Ligger spisestuen derinde?
Han er så høj, ser direkte på Warmston og siger: "Hent min frakke."
- Lille Val! - Uden videre. "Hent min frakke".
- Mageløst! Dét er herren i huset. - Det har han fra Winifred.
Din søster har en medfødt myndighed. "Hent min frakke!"
Hvorfor bruge ham den underlige Bosinney og ikke en rigtig arkitekt?
Han er rigtig. Han trænger til arbejdet, så han bliver medgørlig.
- Han danser altså efter din pibe? - Hans bryllup afhænger af det.
Hvorfor bygger du? Og hvorfor forlader du London og alle os?
London er ikke sund for Irene. Folk påvirker hende.
- Jamen landet, Soames. Landet! - Hvad synes Irene selv?
- Hun kommer til at elske det. - Har hun sagt det?
Ikke just... Jeg har ikke fortalt hende det endnu.
Men hun har kunstneriske anlæg. Hun kan nyde indretningen -
- og den slags...
Får det hende til at holde op med at ville sove for sig selv?
- Ja, Warmson? - Hr. James er ønsket hos mrs. Dartie.
Goddag, kære Winnie! Her ser tomt ud. Stod der ikke en sofa her?
Fogeden har været her.
Du sagde fogeden. I et hus, som jeg ejer?
"Pendicoot & Thripp." I et hus, jeg ejer?
- Det gør mig frygtelig ondt, far. - Tiggere. De tiggere...
- Det er dit værk, ikke sandt? - Nå da. Hvad foregår der her?
- Ved du ikke det? - Ommøblerer vi?
Du er forgældet! Og fogeden har været her! I et hus, jeg ejer!
- Det kan jeg forklare. - Havde du ikke betalt for perlerne?
- Perlerne var en kærlighedsgave. - Men den betyder ingenting.
Pendicoot & Thripp i et af mine huse! Det er de værste banditter, der findes!
Jeg bruger dem ustandselig. Min frakke, Clara!
Du aner ikke, hvor uheldig jeg har været.
Perlerne kostede... 100 pund. Og jeg havde hele beløbet.
Jeg manglede kun 60, men det var på afbetaling.
Så giver en træner mig et stensikkert tip til Hertfordshire Cup.
- Monty dog! Hvorfor vandt du ikke? - Det blev aflyst.
Det var sort uheld. Hvem ville ikke lytte til et tip fra en træner?
Det er ikke godt nok, Monty.
- Freddie må ikke anklage Monty. - Det gør jeg! For mange ting.
Jeg kan jo ikke stole på dig. Du er uduelig og uansvarlig.
Og alle vores smukke ting...
- Bliver den gamle knark besværlig? - Han betaler din gæld.
Hvor er det dog en smuk dag.
- Se, Phil! - June, pas nu på!
Soames er en perle. Det er lige, hvad Phil har brug for.
- Goddag, mrs. Forsyte. - Goddag. Hvad taler du om?
Jeres nye hus. Soames og Phil så grunden i Robin Hill i søndags.
Det bliver et skønt hus på landet. Phil styrer alt, selv indretningen.
Er det ikke fantastisk? Takket være hans honorar kan vi gifte os.
Nå, sådan. Det lyder fantastisk. Det glæder mig på jeres vegne.
Undskyld. Jeg har en aftale.
- Hvad har du gjort? - Hun skal vide det.
- Hun lignede en, der var forrådt. - Af Soames.
Jeg hørte noget i dag.
Fra mine forældre.
At vi sover hver for sig.
Hvor har de hørt det?
Nu skal du høre min teori.
Du fortalte June det, og nu ved hele London det.
Jeg vil ikke tolerere det.
Mit ægteskab skal ikke være genstand for sladder!
Du kommer ikke til at se meget til June, for vi flytter ud på landet.
- Det vidste jeg allerede. - Hvordan det?
June.
Hvad synes du?
- Spiller det nogen rolle? - Ja, naturligvis.
Hvis jeg ikke vil have det, ændrer du så planerne?
Nej, men det ville glæde mig meget, hvis du ønskede det.
- Så må jeg desværre skuffe dig. - Hvorfor det?
- Jeg ønsker ikke at bo på landet. - Vent, til du ser det.
Det er det smukkeste...
Selv Bosinney synes, det er smukt, og han er kunstnerisk anlagt, ikke?
- Hvad skal jeg tage mig til? - Mange ting. Vi får en have.
Du kan male og den slags. Langt fra Londons praleri.
I London er der da mennesker. På landet ville jeg være helt alene.
Ja, måske i begyndelsen.
Vi må da håbe, at der en dag kommer børn.
Undskyld.
- Forviser du mig fra mit soveværelse? - Det er ikke dit soveværelse.
Du er min hustru.
Børn kan vække stor glæde. Det ved alle. Især for mødre.
Det ved jeg godt.
- Nå, så min nevø bygger på landet? - Ja.
En velhavende mand... Og så tror I, at I får en indtægt?
- Kunderne kommer til at strømme til. - Nå, så det gør de?
- Når de ser Phils værk... - Bliver de måske jaget væk.
Jeg kan ikke garanteret noget andet end mit honorar på 350 Guineas.
- 350, bedstefar. - Det er naturligvis en begyndelse.
Hvor står De så nu?
Vi vil have dit ja, så vi kan planlægge brylluppet og fastsætte en dato.
Ja...
Det er altid kvinderne, som har travlt med at blive gift. Ikke sandt?
Det er altid kvinderne.
Fastsæt en dato. Så skal jeg nok sige, hvad jeg mener.
Jeg fortæller mr. Forsyte, at De er her.
- Mr. Bosinney er inde i dagligstuen. - Tak, Bilson.
De har tegningerne med.
- Modvilligt, ja. - De tegner det bare. Jeg skal bo der.
Fint. Så afslår jeg opgaven.
Vær ikke dum. Så bliver det en anden.
Jeg foretrækker, at det er Dem.
De talte engang om skønhed og proportioner -
- som en kunstners principper.
Hvis det er nogen som helst trøst, vil jeg tage følge de principper.
Skønhed og proportioner...
- Hvilke manchetknapper vil De bære? - Dem i perlemor. Min fars.
- Godmorgen! Undskyld ventetiden. - Godmorgen, Forsyte.
- Det var dog et besynderligt hus. - Det skal vise respekt for sig selv.
- Det har rene, rolige linjer. - Det er så sandelig originalt.
- Min hustru kan ikke tåle kulde. - Hun kommer ikke til at fryse.
Der sidder radiatorer skjult i panelerne her... og her.
- Hvad kommer det til at koste? - 8500.
Billigere kan det ikke blive.
- Hvordan ser tegningerne ud? - Det er ikke et konventionelt hus.
Det skulle være enestående. Man kan ikke få begge dele.
Frihed til at røre sig og trække vejret ville være værdifulde i et hus.
Ligesom skønhed og proportioner.
Det er derfor, man flytter på landet. For at få albuerum.
Så har vi en aftale, Bosinney. Hold øje med omkostningerne.
Det bliver enestående. Jeg går i gang.
Kan du se? Jeg sagde jo, det blev smukt.
- Det er da ikke så slemt, vel? - Nej.
Det var dig, der sagde det.
Et hus med proportioner eller sådan noget. Og det får du.
Det smukkeste hus med en helt mageløs beliggenhed.
Enestående.
- Jeg tror, du er glad for Bosinney. - Gør du det?
Ja, han er et fund.
Og det kan gavne hans karriere. Du bør opmuntre ham.
Synes du, han er flot?
Ja... meget.
Lægger du kartoflerne i trillebøren?
- Dygtig pige. I trillebøren. - Jole!
Dav, far!
- Min dreng... - Mr. Forsyte!
Det glæder mig at se, at du har det så godt, min kære.
Kom og sid ned.
- Nå... det er altså her, I bor. - Ja, det er her, vi bor.
Jeg har en hel hær af tinsoldater. Vil du se dem?
Ja, det vil jeg gerne. Vil du se det her? Pust.
Nu skal du bare høre...
Hør, far. Det spiller.
- Se nu her. - Hvad gør du?
Lige et øjeblik.
Helene...?
Han mener det utvivlsomt godt.
Han slog hånden af dig, fordi du blev forelsket. Det var grusomt.
Han var ligeglad med os, da han havde June, og døden var langt væk.
Gud velsigne dine malerier.
Han har købt de fleste af dem.
Hver gang jeg solgte et, forestillede jeg mig, at jeg blev mere uafhængig.
Men det var ham. Hele tiden.
Det er ikke godt nok.
Børnlille, kom her.
- Lejer du huset? - Ja.
- Det er et ramponeret kvarter. - Ja ja. Det er ramponeret.
Min hustru er... utilpas i dag.
Jeg skulle vist ikke være kommet.
Jeg er så ensom. Meget, meget ensom.
Phil er enestående talentfuld, og han brænder virkelig for det.
Soames siger, hans karriere kommer til at blomstre takket være huset.
Og så kan vi blive gift, men vi får aldrig talt om en dato.
Jeg har en plan.
En dag i næste uge får vi Baynes til at tage os med ud til Robin Hill.
- Du får set huset. Jeg får set Phil. - Jeg vil ikke derud.
Det gør mig ondt, June. Det vil jeg bare ikke.
Skal jeg så blive ved med at vente?
- Er han her ofte? - Ikke så ofte.
- Skal han ikke drøfte huset? - Måske i ny og næ med Soames.
- Så ser du ham altså ikke? - Nej...
- Hvorfor besøger han mig aldrig? - Jeg forstår dig. Men det går over.
Ja, selvfølgelig gør det dét. Hvor er du dog triviel.
Skændes vi?
- Jeg ved ikke, hvorfor vi skulle det. - Nej. Det gør jeg heller ikke.
Jeg må hellere komme af sted.
Bedste! Jeg har været led mod Irene. Baynes afleverer en undskyldning.
Tak, Parfitt. Hvad handlede skænderiet med Irene om?
- Jeg tror, det handlede om Phil. - Viser han dig ikke opmærksomhed?
- Det er ikke hans skyld. - Han skulle være meget talentfuld.
Tak. Det er fint her.
Udmærket. Bare kør.
Godt duer ikke. Det skal være perfekt ned til den mindste detalje! Gå i gang!
Ja, chef. Der er besøg.
Nå... hvad synes De?
Det virker ganske solidt.
Men man kan fornemme stemningen. Værelserne bliver rummelige og lyse.
Her føler man sig ikke indespærret. Ens ånd kan få frit spil.
- Det er lige, hvad hun ønsker. - Tro mig... det ønsker De også.
- De finder hende kunstnerisk, ikke? - Jo, det gør jeg.
Her er regnskaberne.
Det forstår jeg ikke. 9200 pund. Det er 700 mere end aftalen.
Jeg har jo sagt, at det kan løbe op.
Jamen er 700 pund ikke i overkanten?
Må jeg sige noget? De får det fineste hus i miles omkreds -
- men De vil ikke betale for det.
De vil have topkvalitet til spotpris! Og det får De! Jeg er færdig!
Når jeg aftaler et beløb, forventer jeg at betale det!
Vi gennemgår tallene og ser, hvad pengene er blevet brugt på.
Ved De hvad? I den røde aftensol er det endnu smukkere.
Ja...
- Godaften, Bilson. - Godaften. Mr. Bosinney er her.
Glimrende. De skal ikke kalde på mrs. Forsyte.
Det tager form. Mine idéer forvandles til tegl og murværk.
- Det glæder mig, Phil. - Soames forstår mig ikke. Det gør du.
- Kom ud til huset på søndag. - Jeg skal ud til Richmond Park.
Det ligger i nærheden af Robin Hill...
- Taler I om huset? - Ja.
- Skal vi køre derud på søndag? - Swithin tager mig ud at køre.
- Du kan vel aflyse. - Jeg er ikke vant til den slags.
- Skal vi gå til bords? - Ja.
Har det ikke været en smuk dag? Den første sommerdag.
- Tak. - Tak.
Jeg har valgt en Sauternes, du nok vil sætte pris på. Det er min yndlingsvin.
- Det er nogle pragtfulde liljer. - Ja, de dufter helt fantastisk.
Hvordan kan du elske duften?
- Bilson, bær liljerne ud. - Nej, lad dem blive stående.
- Bilson... - Lad dem blive stående.
- Vil De skænke lidt vand op, Bilson? - Ja, miss June.
- De der kvinder var i parken. - Hvilke kvinder?
- Det ved du da. Der er mange af dem. - Vi behøver ikke tale om dem nu.
Synes du ikke? Hvornår skal man så tale om dem?
Det behøver man overhovedet ikke. Det er en sag for domstolene.
Man skal altså låse dem inde, men aldrig nævne dem ved middagsbordet.
- Bosinney, tag en cognac? - Tak.
- Du drikker jo ikke, June. - Nej...
Vi må hellere gå nu.
- Allerede? - Det var hyggeligt. Kom, Phil.
- June, er du ikke ganske uhøflig? - Så bliv du. Jeg går alene.
- Tak for i aften. - Tak for middagen. Undskyld...
Godnat.
Og held og lykke.
- Du syntes, jeg var rædselsfuld. - Ja.
Jeg ser dig bare aldrig. Jeg ved godt, du har travlt, men...
Nu var vi endelig sammen, og det var kun, som om du...
Du så aldrig på mig.
- Det må du undskylde, min kære. - Du ænsede mig ikke.
Jeg prøvede bare at være høflig.
Phil... Der er noget, jeg vil sige til dig.
Du har ikke givet mig lov til at forkæle dig i en evighed.
Jeg vil betyde alt for dig. Og jeg vil gøre alt for dig.
Det kunne vi, hvis du tog mig med op på dit værelse på søndag.
- Måske en anden dag. Ikke søndag. - Hvorfor ikke søndag?
- Jeg har en aftale. - Med hvem?
En aftale, som forhindrer mig i at tage dig med op på værelset. Arbejdet!
Det beklager jeg.
- Hvem skriver du til? - Onkel Swithin.
- Hvorfor det? - Jeg tager ikke med ham på søndag.
- Du aflyser vel ikke aftalen? - Jo, det gør jeg faktisk.
Jeg synes, du skal tage med.
- Betyder det virkelig noget for dig? - Jeg ved faktisk, at han glæder sig.
Det er en pligt, du som hustru burde kunne opfylde.
Udmærket.
Jeg må sige, at jeg godt kan lide din hat.
Kjolen sidder, som var den din hud. Ja... som var den en del af dig.
Vil du stadig ud til Richmond Park og se på hjorte og kastanjer?
- Det er tæt på Robin Hill, ikke? - Det er samme egn, min kære.
Onkel Swithin... vil du være sød at køre mig ud til Robin Hill?
- Jeg har endnu ikke set huset. - Naturligvis, min kære.
- Velkommen til Robin Hill! - Goddag, unge mand!
Hvor er jeg glad for, at du kunne komme.
- Mageløst! - Kom. Nu skal jeg vise jer rundt.
Prægtigt! Der skal stå statuer. En buste af en romersk gud.
En romersk gud kan ikke overgås.
Nu begynder det at ligne noget. Granitsøjler.
Som skabt til en billardsalon.
Nej, det skal være en åben gård med glastag.
- Glastag? Folk kan jo kigge ind. - Folk oppe på taget?
Lyt til mit råd, Irene. Anskaf jer et billardbord.
Jeg tager gerne en dyst om en femmer. Men du taber!
Sikke en fin udsigt.
Hvorfor skal man gå derned for udsigtens skyld?
- Kongen ser ud over sit rige. - Han ser ikke særlig meget.
- Han har sovet det sidste stykke vej. - Hvad synes du?
Det bliver smukt.
Irene...
Du må vide, at jeg elsker dig.
- For Soames er du en ejendel. - Jeg tænker ikke på Soames.
Onkel Swithin... venter.
Og June venter på dig.
Det hus bliver aldrig godt, min gode mand. For nymodens...
Det eneste gode er vinkælderen.
Der er plads til 6-700 dusin.
En fortræffelig lille kælder. Kom så!
Godmorgen.
Skal du møde din unge mand i dag?
Det spørger du om hver dag.
Så skal jeg ikke spørge mere.
Ledsager han dig til ballet?
- Ja, selvfølgelig. - Så skal du jo se ham igen.
Jeg tager den. Far?
Jeg tabte den!
Jolly, kom her!
Vil du have noget at drikke?
- Din hustru ser godt ud. - Ja, det gør hun.
Det kan man ikke sige om June.
Uanset hvad jeg siger, vrisser hun af mig.
- Han skulle have en på skrinet. - Bosinney?
Han ser hende aldrig. Når han gør det, er hun helt utrøstelig.
Måske burde de afslutte det.
- Du taler vist på hans vegne. - På begges vegne.
- Er han faldet for en anden kvinde? - Ja, efter sigende.
Og du ved selvfølgelig, hvem det er.
Soames' hustru, påstår Swithin.
- Hun og June var nære veninder. - Stakkels lille June.
Vi må kigge ham i kortene. Jeg kan ikke gøre det, men...
- Han er medlem af din klub, ikke? - Far dog!
Familien har dannet fælles front mod mig -
- fordi jeg gjorde det, som Bosinney åbenbart påtænker.
Beklager, far.
Og hvis min søn har mangler -
- kunne han så ikke forbedre sig med din hjælp?
Det er ikke hans mangler. Det er ham.
Er det ikke noget, du kan forandre?
Det ville kræve, at jeg ønskede det.
Når I taler sammen...
Det gør vi ikke. Han er for det meste tavs. Det passer mig godt.
Ja, han er ikke som James. Han taler altid mere end nødvendigt.
Set udefra virker Soames som en glimrende ægtemand.
Du er ikke gift med ham.
Undskyld.
Er det... noget med et særligt intimt område i ægteskabet?
- Det er ikke kun det. - Jeg frygtede altid... sammenstødene.
Men resultaterne har været gode. Mine børn har givet mig stor glæde -
- og har afledt mine tanker fra ægteskabets uforsonlighed.
Kan huset i Robin Hill -
- ikke vise sig at være ganske passende i den henseende?
Med forlov, min kære...
Du virker så... kold.
Det ved jeg godt. Men jeg er ikke noget koldt menneske.
Det ved jeg, jeg ikke er. Det er ikke mig, der sidder her. Det er...
... en eller anden hustru...
Hvad kan jeg stille op?
Jeg elsker ham ikke. Jeg kan ikke elske ham.
Jeg vil ikke elske ham.
Beklager.
- Og tror du ikke, et barn...? - Nej. Aldrig i livet.
- Det er fint. - Udmærket, sir.
Tak. Bare kør.
- Godmorgen. Holder De pause? - Jeg siger op. Huset er snart færdigt.
De skal indrette det.
De kommer altid og beklager Dem. Jeg skal indrette med frie hænder.
De har haft frie hænder hele tiden. De har jo aldrig fulgt mine forslag.
- Bare hold det under 12.000 pund. - Hvordan skal jeg forudsige det?
Hvis De overstiger det med 50 pund, betyder det ikke det mindste.
- Må jeg få det skriftligt? - Ja.
Udmærket. Kør.
Bosinney... Bosinney!
Kør tilbage til London.
Phil?
Phil!
- Har hun ikke spist noget? - Nej, desværre ikke, sir.
Jeg tænkte på noget. Hvis du ikke har hørt fra unge...
... fra unge Bosinney, kan en af tanterne ledsage dig.
Jeg tager ikke med.
- Er du træt? - Jeg er ikke rask.
- Måske skal jeg... - Jeg trænger til hvile.
Du skal ledsage mig... til ballet.
- Min kære pige, jeg er på vej i seng. - Undskyld, men jeg har det godt.
- Nej, det er fjollet, min pige. - Så tager jeg derhen alene.
- Du kan ikke... Vær nu ikke tåbelig. - Parfitt, kør droschen frem.
Jeg troede ikke, du havde det godt.
Gør noget varmt vand klar. Jeg skal gøre mig i stand.
Den er næsten elleve.
- Har du set en, du kender? - Der har vi fribytteren.
Er han forelsket i mrs. Forsyte?
- George, hold dog op. - Hun er vist interesseret i ham.
Hvorfor skal hun ikke muntre sig?
Soames er så kedsommelig, og mr. Bosinney er ganske elegant.
Hun hun lader det da ikke udvikle sig. Hvor er June?
- Hvorfor ser Soames fornærmet ud? - Det ved jeg ikke.
Er han jaloux? Hvis han bare havde en grund til at være det.
- Du holder mig for tæt. - Du kan da godt lide lidt nærhed.
Hvorfor skal fribytteren have det hele for sig selv?
Phil?
Der er du jo! Kom nu med ind.
- Lad hende være! - Hvad foregår der?
- Lad hende så være. - Næ, hør nu...
Jeg så, hvordan du dansede. Lad hende være.
- Er det her ikke mandens opgave? - Forsvind, eller jeg slår dig ihjel!
Tag det roligt, gamle jas. Små slag.
- Hvorfor ledsager du ikke June? - Jeg har ikke lyst.
- Hun er din forlovede. - Jeg gifter mig ikke med hende.
- Så må du fortælle hende det. - Det gør jeg også.
Hvorfor gifter du dig ikke med hende?
Kan du ikke se, hvad jeg føler for dig? Er du blind?
Jeg tror, det er gengældt.
Jeg er sikker på, du ikke elsker din mand. Gør du det?
- Jeg kan ikke fordrage ham. - Så bliv min.
- Jeg er gift. - Hvad betyder det?
Elsker du mig?
- De må du ikke spørge om. - Kunne du elske mig?
- June... - Sig nej, hvis du mener det.
Jamen så nej.
Jeg elsker dig ikke.
Phil...
Tving mig ikke til at sige det.
Hold hellere øje med din hustru. Der er mere at se, end hvad godt er.
June!
June...?
- Giver du mig min frihed? - Hvabehar?
Det lovede du, hvis ægteskabet ikke blev lykkeligt. Er det lykkeligt?
Hvis du opførte dig ordentligt, ville det være det.
- Giver du mig min frihed? - Selvfølgelig gør jeg ikke det!
Hvorfor ser du aldrig på mig, som du ser på ham?
Hvad er der i vejen med mig?
Jeg tror sandt for dyden, du er gjort af sten!
Du trænger til en ordentlig dragt prygl!
Nej...!
- Undskyld. Det må du undskylde. - Slip mig... Slip mig så!
Tilgiv mig.
Irene? Lås op.
Irene?
Lås så op.
Luk mig ind, Irene! Jeg kræver, at du åbner døren!
Vil du så...?!
Irene?
Lås nu døren op.
Tekster: Lasse Schmidt www.undertext.com